Title: A Rákosi-korszak gazdasága
Last saved by: Hesztera

12. A Rákosi-korszak gazdasága

•	 1949 és 1953 közötti időszak
•	A háborús pusztítások, a szovjet megszállás és a jóvátételi kötelezettség miatt az ország katasztrofális helyzetbe került.
•	A Marshall-terv programban Magyarország nem részesült
•	Az Ideiglenes Kormány, majd a Tildy és a Nagy Ferenc vezette kormánynak legfőbb feladata: az újjáépítés
                                                                                                                                                                            a földreform végrehajtása
                                                                      az infláció megállítása 
•	1946.aug.1-én bevezetik az új pénzt a forintot
•	A Magyar Kommunista Párt fokozatosan megszerezte a hatalmat
•	Az ár és bérrendszer elszakadt a világpiactól
•	Az újjáépítés gyorsan haladt
•	1946-ban államosították a bányákat és a gyárakat
•	Az iparban és a mezőgazdaságban bevezették a szovjet típusú tervgazdálkodást 
•	Rákosi Mátyás egypárti diktatúrát vezetett be
•	A gazdaságpolitikáért felelős Gerő Ernő kijelentette, hogy Magyarország a "vas és acél országává" kell tenni
•	Az ipari fejlesztés követelményeit ötéves tervekben fogalmaztás meg
•	A minőség és a korszerűség háttérbe szorult a mennyiséggel szemben 
•	1951. január 1-én újra visszakellet állítani az élelmiszer-jegyrendszert
•	Szovjet mintára átalakították a mezőgazdaságot
•	1948-tól létre jönnek a termelőszövetkezetek(TSZ)
•	A tagok megélhetését gyakran csak a "háztáji gazdaság" biztosította
•	Kötelezővé vált a beszolgáltatás ( padlássöprések)
•	Elkezdődtek a módosabb parasztok ( kulákok) likvidálása, koncepciós perek
•	1953. március 5-én meghal Sztálin, ezután lehet a Rákosi-diktatúrát felszámolni
•	Nagy Imre miniszterelnöksége 1953-1955 " új szakasz politikája"

Magyarországot a világháború következtében súlyos veszteségek érték. A háborús pusztítások a szovjet megszállás és a jóvátételi kötelezettségek következtében Magyarország gazdasága katasztrofális helyzetbe került. A népességcsökkenés( emberáldozatok, hadifogság, kényszer-kitelepítések, migráció) mellett jelentős anyagi veszteségek nehezítették meg az ország talpraállását. Az amerikai Marshall-terv európai újjáépítési programjából a térségországai-köztük Magyarország- a Szovjetunió tiltása és katonai jelenléte miatt nem részesedhettek. A háború előtt német kézen lévő magyarországi vállalatok, ingatlanok, bányák, erdők( kb 400 vállalat és több száz ingatlan) szovjet tulajdonba mentek át, ráadásul az országnak kellet gondoskodni a Szövetséges Ellenőrzés Bizottság (SZEB) és a szövetséges csapatok ellátásáról. 
 Az Ideiglenes Kormány, majd a Tildy- és Nagy Ferenc vezette kormányok legfontosabb gazdasági célja az újjáépítés, a földreform végrehajtása az infláció megállítása, és a dezorganilázodott gazdaság helyreállítása volt. Erőteljes beavatkozással, a kötött gazdálkodás alkalmazásával ( az állam osztja szét a szűkös javakat, és szabja meg a gazdasági feltételeket) a magyar állam megkezdte a kitűzött célok megvalósítását ( földreform, 1945. márc.) Az új pénz, a forint bevezetésével (1946. augusztus 1.) sikerült stabilizálni a gazdaságot
 A szovjet megszállás a katonai jelenlét azonban nem tette lehetővé a nyugati típusú piacgazdaság fenntartását. A Magyar Kommunista Párt (MKP) szovjet támogatással fokozatosan megszerezte a politikai-gazdasági hatalmat ( belügyminisztérium, Gazdasági Főtanács), és a kötött gazdálkodást a tőkés termelés visszaszorításával kötötte össze.  Az 1945. tavaszán végrehajtott földreform felszámolta a nagybirtokrendszert, a földosztás a magyarországi kommunisták támogatottságát növelte. Az új pénz bevezetése ( 1946. augusztus 1.) történő pénzügyi stabilizáció is a MKP népszerűségét növelte, az új ár- és bérrendszer elszakadt a világpiactól, a tőkés gazdaság elsorvasztását eredményezve. Az újjáépítés gyorsan haladt: erőltetett tempóban folyt a romeltakarítás, alig húsz hónap alatt sikerült a hidak felét helyreállítani, működőképessé vált a gépjárműállomány jelentős észe, s az amerikaiaktól kapott mozdonyok üzembe helyezése jelentősen hozzájárult  a gazdasági vérkeringés beindulásához.
    A gazdasági stabilizáció együtt járt az állami irányitás fenntartásával. 1946-1947 folyamán megkezdődött a kulcsfontosságú ágazatok részlegas és teljes kisajáttítása ( bányák, gyárak, erőművek,bankok államosítása), ezek az intézkedések, és az újjéépítést meghirdető hároméves terv (1947. augusztusától) készítették elő a gazdasági rendszerváltást, a sztalini típusú gazdasági fordulat. A pértok programjának megfelelően 1946-ban államosították a szénbányákat és a fontosabb nehézipari üzemeket. az ezt követő államosítások és a tervgazdálkodás bevezetése azonban már túlhaladta a Kisgazdapárt által elfogadhatónak tartott beavatkozás mértékét (1945 előtt az állami tulajdonban levő vállalatokat aránya kb 10% volt, míg 1949 végére ez az arány elérte a 100%-ot).
     Az 1947-ben bevezetett hároméves terv jelentős fejlesztéseket irányzott elő mind az iparban, mind a mezőgazdaságban. A végrehajtás során azonban-köszönhetően a politikai erőviszonyok megváltozásának-arányeltolódás következett be a mezőgazdaság fejlesztésének rovására: a tervezett 30% helyett 18%-ot fordítottak mezőgazdasági beruházásokra (   bár a nemzeti jövedelem 40%-át adta a mezőgazdaság), míg az ipari és kereskedelmi rekonstrukcióra több mint 50%-ot. A terv végrehajtása mindezzel együtt sikeres volt. Az ipari termelés 1949-ben indult meg: az iparon belül a nehézipari termelés jelentősen növekedett, míg a könnyűipari ágazatok háttérbe szorultak. A hideghábarús nemzetközi légkör, a feszült kelet-nyugati viszony felgyorsította a magyar gazdaság szivjet mintájú átszervezését.
 Az új háborúra való szovjet felkészülés jegyében a Rákosi mtyás vezette, egypárt diktatúrát (MKP) kiépítő kommunisták megkezdték az erőltetett, gyors iparosítást ( főleg a nehézipar felfuttatása), a mezőgazdaság kollektivizálását, a magántulajdon totális felszámolását. 1948-1949 folyamán rendeleti úton államosították a 100 majd, 10 főnél több munkást foglalkoztató üzemeket, gyárakat, megszüntették a tőzsdét, nyílt törvénysértésekkel és koncepciós perekkel teremtették meg az állami tulajdont, számolták fel a piacgazdaságot.
   A szovjet típusú tervgazdaság( éves és ötéves népgazdasági tervek az Országos Tervhivatal és a Népgazdasági Tanács vezetésével) bevezetésével a katonai, stratégiai szempontok kerültek előtérbe, a piactól (kereslet-kínálat) és fogyasztóktól való elszakadás jellemezte a gazdaságot. A nehézipar fejlesztése érdekében egy újabb vasmű felépítése kezdődött Sztálinvárosban ( a mai Dunaújvárosban). A gazdaságpolitikáért felelős Gerő Ernő kijelentette: Magyarország a vas és acél országává kell változtatni, függetlenül attól, hogy Magyarország nyers anyagbázisa ehhez nem volt elegendő, a vasércet importálni kellet. Ugyanakkor az ország adottságainak jobban megfelelő élelmiszer- és textilipar fejlesztését elhanyagolták.
 Az iparfejlesztés közben emelték a tervszámokat. A célokat a lehető leggyorsabban akarták teljesíteni-" a határ a csillagos ég", jelentette ki Rákosi Mátyás egyik beszédében-, ezért a nemzeti jövedelem jelentős hányadát fordították nehézipari beruházásokra. Ennek következtében 1953-ra az ipari termelés az 1938-as háromszorására növekedett, az életszínvonal azonban nem érte el a háború előtti szintet sem. Az első ötéves terv (1950. január-1954. december.) a hadiipar és a hadsereg fejlesztésével, az alapanyagtermelő iparágak ( bányászat, kohászat, acélipar) egyoldalú erőltetésével az életszínvonal zuhanását okozta.
 A minőség és a korszerűség háttérbe szorultak a mennyiséggel szemben ( sztahanovista-mozgalom). Bár az ipar dinamikus fejlődésnek indult és felszívta a munkaerő-felesleget, az elhanyagolt infrasturktúra mégis hátráltatta a növekedést, a mezőgazdaság kevés fejlesztési forráshoz jutott: zavarok keletkeztek a közellátásban. Az 1949. szeptember elsejével eltörölt élelmiszer-jegyrendszert 1951. január 1-től vissza kellett állítani, és bár ezt a következő év februárjában eltörölték, az új általános ár-és bérrendezés a fogyasztói árak jelentős emelkedését, a vásárlóerő csökkenését eredményezte, az 1949 és 1956 közötti terv- és békekölcsön kampányok ( a lakosság vásároljon állami kötvényt) is hozzájárultak a reáljövedelem és a fogyasztás drasztikus visszaeséséhez.
  A fenti intézkedéssel egyidejűleg megkezdődött a mezőgazdaság szovjet mintájú átszervezése is, a kollektivizálás. A A mezőgazdasági termelőszövetkezetek, a tsz-ek szervezése azonban lassan haladt: a parasztság ellenállt, ragaszkodott földjéhez és önállóságához. 1953-ban a megművelt földterület kétharmada még mindig magángazdák kezében volt, több százezren viszont végleg felhagytak a gazdálkodással, s a nehéziparban vagy a nagy beruházások építkezésein dolgoztak. A mezőgazdaság szocialista átszervezését 1948. februárjában még fokozatos, februárjában még fokozatos, önkéntességen alapuló folyamatként képzelték el. A kominform új politikájának hatására azonban Rákosi augusztusban bejelentette a folyamat felgyorsítását: a mezőgazdaság teljes kollektivizálását 3-4 év alatt meg kell valósítani. A mezőgazdaság termelés szintje nem érte el a háború előttit; Magyarország a Rákosi-korszakban - történelme során valószínűleg elöször- kenyérgabona és bor importjára kényszerült. 1948-tól a termelőszövetkezetek (TSZ) létrehozásával az állam megkezdte a kisparaszti birtokok összeolvasztását, a földek és a mezőgazdasági eszközök állami tulajdonba vételét. A TSZ tagok megélhetését gyakran csak a "háztáji gazdaság" (a TSZ tagok kisegítő gazdasága) biztosította, a TSZ -ek önállósága formális volt, vezetőiket az állam politika úton nevezte ki. 1950-től szövetkezeti kampányokkal kényszerítették a termelőszövetkezetekbe történő belépést. Az állami mintagazdaságok és gépállomások létrehozása az állam monopolhelyzetét erősítette, egyúttal a politikai célok megvalósítását szolgálta. 
 A mezőgazdaság kizsigerelésével, a kollektivizálással, a kötelező beszolgáltatás ( a mezőgazdasági jövedelem elvonása, és a nehéziparba történő áramoltatása) és adó bevezetésével megrendült a parasztságnak a földtulajdon biztonságába vetett bizalma. A termények és jószágok kötelező beszolgáltatása ("padlássöprések") a módos parasztok (kulák)likvidálása, internálása, a büntetőperek, a társadalmi ellentmondások, és a gazdasági aránytalanságok rendkívül feszült politikai helyzetet eredményeztek. A Sztálin halála (1953.március 5.) utáni szovjet politika változásai tették lehetővé a Rákosi diktatúra felszámolását, a Nagy Imre miniszterelnök (1953-1955) vezette " új szakasz politikájának) megvalósítását.